כלאי אילנות – הרכבות

1.	מקור איסור הרכבת שני מיני אילנות

ויקרא (פרק יט יט):
"אֶת חֻקֹּתַי תִּשְׁמֹרוּ בְּהֶמְתְּךָ לֹא תַרְבִּיעַ כִּלְאַיִם שָׂדְךָ לֹא תִזְרַע כִּלְאָיִם וּבֶגֶד כִּלְאַיִם שַׁעַטְנֵז לֹא יַעֲלֶה עָלֶיךָ".

תלמוד ירושלמי (כלאים פרק א הלכה א):
"גמ' כתיב [ויקרא יט יט] שדך לא תזרע כלאים. הייתי אומר אפילו שני מיני חטים ואפילו שני מיני שעורים. [ויקרא יט יט] בהמתך לא תרביע כלאים הייתי אומר אפי' שור שחור על גבי שור לבן או שור לבן על גבי שחור. [ויקרא יט יט] ובגד כלאים שעטנז לא יעלה עליך הייתי אומר [אפילו] שני מיני צמר ואפילו שני מיני פשתים. פירש בבגדים [דברים כב יא] לא תלבש שעטנז צמר ופשתים יחדיו. מה כלאי בגדים שאסרתי לך שני מינין לא זה ממין זה ולא זה ממין זה. אף כלאים שאסרתי לך בכל מקום לא זה ממין זה ולא זה ממין זה".

תלמוד בבלי (קידושין לט ע"א): 
"אמר רבי אסי אמר רבי יוחנן: לוקין על הכלאים דבר תורה. אמר ליה רבי אלעזר בר' יוסי, והאנן תנן: הכלאים - מדברי סופרים! לא קשיא: כאן בכלאי הכרם, כאן בהרכבת האילן; כדשמואל, דאמר שמואל: את חקתי תשמורו - חוקים שחקקתי לך כבר, בהמתך לא תרביע כלאים שדך לא תזרע - מה בהמתך בהרבעה, אף שדך בהרכבה....".

2.	הגדרת המינים 
משנה (כלאים פ"א מ"ה): 
"הצנון והנפוץ החרדל והלפסן ודלעת יונית עם המצרית והרמוצה אף על פי שדומין זה לזה כלאים זה בזה". 
תלמוד ירושלמי (כלאים פ"א ה"ה):
"א"ר יונתן יש מהן שהילכו אחר הפרי ויש מהן שהילכו אחר העלין. הלפת והצנון הילכו בהן אחר הפרי. הלפת והנפוס הילכו בהן אחר העלין. התיבון הרי צנון ונפוס הרי פרי דומה והעלין דומין ותימר כלאים. א"ר יונה בזה הילכו בהן אחר טעם הפרי".

ר"ש (כלאים פרק א משנה ה):
"פירוש אחר פרי להחמיר וכן אחר העלין להחמיר וכן אחר הטעם להחמיר".

פני משה (כלאים פ"א ה"ה ד"ה יש מהן): 
"יש מהן. מהשנוים בפירקין שהילכו אחר הפרי אם פריהן שוין אינם כלאים זה בזה ויש מהן שהילכו בהן כמו כן אחר העלין כדמפרש ואזיל: הלפת והצנון. אף על פי שאין העלין דומין זה לזה הילכו בהן אחר הפרי והואיל ופריהן שוין אינם כלאים זה בזה: הלפת והנפוס. אין פריהן שוים הילכו בהן אחר העלין. והואיל והעלין שוין אינם כלאים זה בזה כדתנן לעיל במשנה ג': התיבון. על ר' יונתן הרי צנון ונפוס שהפרי שלהן וכן העלין דומין זה לזה ואפ"ה את אומר שהן כלאים זה בזה: א"ר יונה בזה הילכו בהן אחר טעם הפרי. כלומר לא דמי הא לכללא דכייל ר' יונתן: דלא אמר שהולכין לפעמים אחר הדמיון אלא באלו שאין טעם של זה רחוק ונבדל הרבה מטעם של זה דבכה"ג אף על פי שהן אין דומין לגמרי אלא במקצת כמו בעלין או בפרי בלבד אפ"ה אינן כלאים דחששא דכלאים משום מראית העין הוא והואיל והן דומין באיזה צד לא הוו כלאים אבל צנון ונפוס שטעם של זה משונה הרבה ורחוק הוא מטעם של זה בזה אין הולכין אחר המראה אלא מכיון שטעם שלהן אינו דומה כלל וכלל זה עם זה הוו כלאים זה בזה".

מראה הפנים (כלאים פ"א ה"ה ד"ה הלפת): 
"הלפת והצנון הילכו בהן אחר הפרי. כדפרישית וכך הם דברי הרמב"ם ז"ל בפ"ג מכלאים בהל"ו הלפת והצנון אינן כלאים זה בזה מפני שפרייהן שוין וכו' והכל כפי פשטות הסוגיא דהכא וכבר תמהו רבים על פי' הר"ש ז"ל שפי' הילכו בהן אחר הפרי להחמיר וכן דעת הראב"ד ז"ל בהשגות שם דהא מדמותיב הרי צנון ונפוס וכו' ותימר כלאים א"כ על כרחך דדברי ר' יונתן להקל מתפרשין וזה ברור הוא ומה שהקשה הראב"ד בפ"א שם מהאי מתני' דס"פ הטומן לפת וצנונות וכו' אלמא אית בהו משום כלאים יתבאר מזה במקומו בס"ד ועיין לקמן הל"ט ד"ה מה אנן קיימין".

רמב"ם (הלכות כלאים פ"ג ה"ד):
וכן באילן שיש שני מינין שדומין זה לזה בעלין או בפירות הואיל והן שני מינין הרי אלו כלאים, כיצד התפוח עם החזרד, והפרסקין עם השקדים, והשזפין עם הרימין אף על פי שדומין זה לזה הרי הן כלאים זה בזה, אבל האגסים עם הקרוסטמלים, והפרישים עם העוזרדין אינן כלאים זה בזה. 

רמב"ם (הלכות כלאים פ"ג ה"ה):
"וכן אם יש שם זרעים ואילנות אחרות אף על פי שהן שני מינין בטבען הואיל ועלין של זה דומין לעלין של זה או פרי של זה דומה לפרי של זה דמיון גדול עד שיראו כשני גוונין ממין אחד לא חששו להן לכלאים זה עם זה שאין הולכין בכלאים אלא אחר מראית העין". 

רמב"ם (הלכות כלאים פ"ג ה"ו):
"כיצד הלפת עם הצנון אינן כלאים זה בזה מפני שפרייהן שוין, והלפת עם הנפוס אינן כלאים זה בזה מפני שהעלין שלהן שוין, אבל צנון עם הנפוס אף על פי שהעלין דומין זה לזה והפרי דומה לפרי הרי אלו כלאים הואיל וטעם פרי זה רחוק מטעם פרי זה ביותר וכן כל כיוצא באלו. +/השגת הראב"ד/ כיצד הלפת עם הצנון אינן כלאים זה בזה מפני שהפרי של זה דומה לזה. א"א כבר כתבנו למעלה שזה שבוש".

שו"ת אור לציון (חלק ב - הערות פרק יד - דיני ברכות): 
"ונראה שהוא הדין אם הרכיב אפרשזיף על אפרסק או על שזיף, עובר משום שדך לא תזרע כלאים...".

3.	איסור הרכבת אילנות בחוץ-לארץ מהתורה
תלמוד בבלי (קידושין לט ע"א-ע"ב): 
"ומה בהמתך נוהג בין בארץ בין בח"ל, אף שדך נוהג בין בארץ בין בח"ל. ואלא הכתיב: שדך! ההוא, למעוטי זרעים שבח"ל. רב חנן ורב ענן הוו שקלי ואזלי באורחא, חזיוהו לההוא גברא דקא זרע זרעים בהדי הדדי, א"ל: ניתי מר נשמתיה, א"ל: לא חווריתו. ותו חזיוהו לההוא גברא דקא זרע חטי ושערי בי גופני, א"ל: ניתי מר נשמתיה, א"ל: לא צהריתו, לא קיימא לן כרבי יאשיה דאמר: עד שיזרע חטה ושעורה וחרצן במפולת יד? רב יוסף מערב ביזרני וזרע. א"ל אביי, והאנן תנן: הכלאים - מדברי סופרים! א"ל, לא קשיא: כאן בכלאי הכרם, כאן בכלאי זרעים, כלאי הכרם דבארץ אסורים בהנאה - בחו"ל נמי גזרו בהו רבנן, כלאי זרעים דבארץ לא אסירי בהנאה - בח"ל נמי לא גזרו בהו רבנן. הדר אמר רב יוסף: לאו מלתא היא דאמרי, דרב זרע גינתא דבי רב משארי משארי, מאי טעמא? לאו משום עירוב עירובי כלאים. אמר ליה אביי: בשלמא אי אשמעינן ארבע על ארבע רוחות הערוגה ואחת באמצע - שפיר, אלא הכא משום נוי, ואי נמי משום טרחא דשמעא היא".

רש"י (קידושין דף לט ע"א-ע"ב):
"לוקין על הכלאים בח"ל דבר תורה - כדיליף לקמיה. בהרכבת האילן - מין בשאינו מינו.
חקתי תשמרו - מדלא כתיב ושמרתם את חקתי משמע את חקתי אשר מעולם תשמרו מלמד שהזהיר את נח ובניו עליהן ואלו הן החקים בהמתך לא תרביע שדך לא תזרע. ואיזו זריעת כלאים שאני אומר שחקקתים לך כבר דומיא דבהמה דבר המסויים והיינו הרכבה ומהכא נפקא לן בסנהדרין (דף ס) דבני נח הוזהרו עליהן והכא אתה מוסיף ללמוד מהיקש זה דומיא דבהמה אפי' בחו"ל דהא חובת הגוף היא אף שדך בח"ל. והכתיב שדך - המיוחד לך וחו"ל לא הקנו לך מן השמים. ההוא למעוטי זרעים - דכלאי הכרם בח"ל דמשום דאפקיה בלשון זריעה כתב שדך. נשמתיה - דהא עבר על דברי סופרים. לא חווריתו - אין הלכות כלאים מחוורים לכם. לא צהריתו - אין הלכות כלאים צוהרות ומאירות לכם. לא קי"ל כר' יאשיה - בתמיה וטעמיה דר' יאשיה לא ידענא מהיכא נפקא ליה דבעינן ב' מיני זרעים וחרצן שלישי ומפולת יד נפקא ליה (דברים כב) מלא תזרע כרמך כלאים משמע שזריעת הכרם עצמה תהיה בכלאים. מערב בזרני וזרע - ולא בכרם. והא אנן תנן כו' - וקס"ד אפי' כלאי זרעים נמי אסרו ביה כי היכי דבא"י אסירי מדאורייתא. כלאי זרעים - לא כתיב בהם פן תקדש דמשדך לא תזרע כלאים נפקו. לאו מילתא היא דאמרי - דלא גזרו על כלאי זרעים בח"ל. לגינתא דבי רב - שהיתה לצורך התלמידים לאכול ירק שבה. משארי משארי - ערוגות ערוגות. ארבע מד' רוחות הערוגה - אם היה זורען בערוגה אחת ונשמר להניח ריוח ביניהם שלא יינקו זה מזה כמשפטם השנויה במס' שבת (דף פד:) הוה שמעינן מינה שאסור לזרוע כלאים בחו"ל אבל השתא דזרע כל מין בערוגה לבדו לאו משום כלאים הוא אלא שלא להטריח השמש שהולך להביא ירק לבקש מין שהוא צריך לו בין שאר המינין ויודע באיזה ערוגה הוא. דשמעא – שמש". 

רא"ש (הלכות קטנות הלכות כלאים סימן ב): 
"והא דמבעיא לן באלו טריפות (דף ס א) הרכיב ב' מיני דשאים מאי. היינו בחו"ל דכלאי זרעים שרו ומיבעיא לן אי חשיב הרכבת דשאים הרכבת אילן להתחייב עליהן בחו"ל משום דכתיב למינהו [בצאתם] והוי בכלל חקים שחקקתי לך כבר, או דלמא כיון דלא כתיב בהו למינהו בצוואה לא. ולא מיקרי הרכבה אלא מין בשאינו מינו אבל מין במינו שרי. כדתנן (כלאים פ"א) ובאילן האגסים והקרוסטומלין הפרישין העוזרדין אין כלאים זה בזה. התפוח והחזרד הפרסקין והשקדים השזפים והרמון אע"פ שדומין זה לזה כלאים זה בזה. אגסים פריש. קרוסטומלין מין אגסים הוא ודומה לעפיצים. פרישים פרונ"ש. עוזרדים קודונ"ש בלע"ז. חזרד גלנ"ש מין תפוח וגדל ביער ומאכילין אותו לחזרים. פרסקין גרעין שלו דומין לשקדים. שזפין מפרש בירושלמי הנוטע זיתים ורמונים יחד נפק מנהון שזפין. ותנן נמי התם אין נוטעין ירק לתוך סדן של שקמה ואין מרכיבין פיגם על גבי קידה לבנה מפני שהוא ירק באילן".

שולחן ערוך (יורה דעה סימן רצה סעיף א):
"כלאי האילנות, הרי הם בכלל מה שנאמר: שדך לא תזרע כלאים (ויקרא יט, יט) כיצד, המרכיב אילן באילן, כגון שהרכיב יחור של תפוח באתרוג או אתרוג בתפוח, הרי זה לוקה מן התורה בכל מקום, בין בארץ בין בחוץ לארץ...".

4.	קיום אילן המורכב

כלאים (פרק ח משנה א) 
"כלאי זרעים אסורים מלזרוע ומלקיים ומותרין באכילה וכל שכן בהנאה"

תוס' ר"י הזקן (קידושין לט ע"ב): 
"….אשתכח השתא דהרכבת אילן אסור מן התורה אפילו בחו"ל ואפילו אילן בירק… ואם עבר והרכיב מותר בהנאה…והוי דומיא דכלאי בהמה דתנן בפ"ח כלאי בהמה מותרים לגדל ולקיים ואין אסורין אלא מלהרביע…".

ריטב"א (קידושין לט ע"א הוצאת מוסד הרב קוק ד"ה מה בהמתך):
"מה בהמתך בהרבעה אף שדך בהרכבה כלומר שהוא דבר מסויים ומערב זה בזה להדיא גוף בגוף, מה שאין כן בכלאי זרעים וכלאי הכרם, ומכאן אזהרה למרכיב אילן שהוא לוקה משום לאו ד"שדך לא תזרע"...., ואסור לעשותו על ידי גוי כדאיתא בירושלמי והיינו מדרבנן, ולא מצינו איסור במקיים אלא בכלאי הכרם דכתיב בהו לא תזרע תרי זימני כדאיתא התם".

שו"ת שאילת דוד (יו"ד סימן יא ס"ק ד):
"דין מקיים כלאי הרכבת אילן. מצאתי בהריטב"א דקדושין דף ל"ט א' שאומר שאין דין מקיים כלאים אלא בכלאי הכרם דכתיב בהו לא תזרע תרי זימני ומוכח שם דבכלאי הרכבת אילן באילן סובר הריטב"א שלא נאסר המקיים ורשמתי שם על הגליון וע"כ צ"ל דמפרש המשנה דאוסר לקיים כלאי זרעים דהוי רק מדרבנן ומהתורה לא נאסר לקיים רק בכלאי הכרם וכלאי זרעים מדרבנן ובהרכבת כלאי אילנות אין איסור אפילו מדרבנן לקיימן דלא קחשיב שם בהמשנה איסור הקיום אלא בכלאי זרעים ובכלאי הכרם וכן הפירות מותרין לכו"ע וכמו בכלאי זרעים דתרווייהו מחד קרא נפק היתרא בחולין דף קט"ו א' מדאיתקשו לכלאי בהמה וזה שייך גם לכלאי האילן כמבואר בירושלמי בפ"ק שהרי למדו אותן רק מכלאי בהמה ובכלאי בהמה גם לקיימן מותר ומה"ט יש להתיר אף כלאי זרעים לקיימן רק שאסור מד"ס אבל כלאי אילן לא גזרו אף מד"ס שהרי לא חשיב בהמשנה שם איסור קיומן וכן נראה קצת מהירושלמי דכלאים פ"ה דגוי שהרכיב אגוז ע"ג פרסק אעפ"י שאין ישראל רשאי לעשות כן עכ"ז נוטל הימנו יחור ונוטע במקום אחר אבל צע"ג בפ"ק דכלאים בירושלמי אמרו בשוק של צפורי היו מרכיבין קרסטלין ע"ג אגסין ועבר תלמיד ואמר להם אסורין אתם הלכו וקצצום משמע שאסור לקיים כלאי אילן וי"ל שקצצום כדי לפרסם שאסור לעשות כן ודו"ק".

ריטב"א (עבודה-זרה סד ע"א הוצאת מוסד הרב קוק ד"ה אי רבנן):
" אי רבנן מאי איריא לעקור אפילו לקיים נמי שרי - נראה לומר דבשל גוי הוא דאמרינן דשרי לרבנן, דאילו בשל ישראל אי אפשר דשרו ולא אסירי מדרבנן מיהת".

רמב"ם (הלכות כלאים פ"א ה"ז):
"הזורע זרעים כלאים וכן המרכיב אילנות כלאים אע"פ שהוא לוקה הרי אלו מותרין באכילה ואפילו לזה שעבר וזרען שלא נאסר אלא זריעתן בלבד, ומותר ליטע ייחור מן האילן שהורכב כלאים ולזרוע מזרע הירק שנזרע כלאים". 

כסף משנה (הלכות כלאים פרק א הלכה ז):
"הזורע זרעים כלאים וכו'. ברפ"ח דכלאים כלאי זרעים אסורים מלזרוע ומלקיים ומותרים באכילה וכבר נתבאר שהרכבת אילנות בכלל שדך לא תזרע כלאים היא. ומ"ש אפילו לזה שעבר וזרען. כן משמע מדסתם ושנה מותרים באכילה ולא חילק וכן בדין שהרי התורה לא אסרה אלא זריעתן בלבד".

שולחן ערוך (יורה דעה סימן רצה סעיף ז):
"אסור לקיים המורכב כלאים, אבל הפרי היוצא ממנו, מותר,ואפילו לזה שעבר והרכיבו. ומותר ליקח ענף מהמורכב ולנטעו במקום אחר".

שו"ת יהודה יעלה (ח"א יו"ד סימן שנ):
"…כיון דאיתקש בהמתך לא תרביע וכו' שדך לא תזרע כלאים מה בהמתך היוצא ממנו מותר אף שדך וכו' בחולין קט"ו ע"א [ורמב"ם פ"א דין ז' מכלאים ז"ל שלא נאסר אלא זריעתן לבד, ואין היקש למחצה מה הרבעה מותר לקיים כמתני' רפ"ח דכלאים שדך נמי מותר לקיים".

5.	הרכבת ירקות  ועצי סרק

משנה (כלאים פ"א מ"ז):
"אין מביאין אילן באילן, ירק בירק, ולא אילן בירק ולא ירק באילן".
רא"ש (הלכות קטנות הלכות כלאים סימן ב): 
"הרכבת האילן הוא המרכיב יחור של אילן זה באילן אחר כדתנן פ"ק דמסכת כלאים אין מביאין אילן באילן ירק בירק ולא אילן בירק ולא ירק באילן. והא דאסירא הרכבה היינו דווקא בעץ מאכל אבל באילן סרק שרי. והכי תניא בירושלמי (פ"א הלכה ז') מנין שאין מרכיבין עץ סרק על עץ מאכל או עץ מאכל על עץ מאכל (או) מין בשאינו מינו. ת"ל את חוקותי תשמורו. והא דמבעיא לן באלו טריפות (דף ס א) הרכיב ב' מיני דשאים מאי. היינו בחו"ל דכלאי זרעים שרו ומיבעיא לן אי חשיב הרכבת דשאים הרכבת אילן להתחייב עליהן בחו"ל משום דכתיב למינהו [בצאתם] והוי בכלל חקים שחקקתי לך כבר, או דלמא כיון דלא כתיב בהו למינהו בצוואה לא....".

שולחן ערוך (יורה דעה סימן רצה סעיף א):
"כלאי האילנות, הרי הם בכלל מה שנאמר: שדך לא תזרע כלאים (ויקרא יט, יט) כיצד, המרכיב אילן באילן, כגון שהרכיב ייחור של תפוח באתרוג או אתרוג בתפוח, הרי זה לוקה מן התורה בכל מקום, בין בארץ בין בחו"ל". 

שולחן ערוך יורה דעה סימן רצה סעי' ו):
"הגה: וכן מותר להרכיב מין א', אפילו שחורות בלבנות ודקות בגסות, אע"פ שיש לו שם לווי (כל בו וב"ח בשם א"ח). וכן סרק על גבי סרק, שרי, אף ע"פ שאינו מינו (כן משמע מהטור)...". 

שולחן ערוך (יורה דעה סימן רצה סעי' ז):
"שאין לך כלאים באילנות אלא הרכבה בלבד, בין אילן בירק, בין ירק באילן, בין ירק בירק שאינו מינו, ואפילו עץ סרק על עץ מאכל או עץ מאכל על עץ סרק". 

מהרש"א (חולין ס ע"א ד"ה הרכיב).
"בד"ה הרכיב שני כו' וא"ת מתני' היא כו' אין נוטעין כו' עכ"ל אבל מדברי הרמב"ם שכתב בפ"א דהלכות כלאים המרכיב אילן כו' לוקה מן התורה בכ"מ כו' עכ"ל והשמיט הרכבת ירק בירק נראה דמלישנא דתלמודא דקאמר הרכיב ב' דשאים כו' וכיון דלא כתיב בהו למינהו לא מחייב כו' ולא קאמר מהו להרכיב שני כו' דלענין איסורא ודאי לא קמבעיא להו כמתניתין דכלאים ומאותו ק"ו שנשאו שלא לצאת בערבוביא יש לנו ללמוד נמי איסורא להרכיב אלא לענין מלקות קמבעיא ליה הכא דאין עונשין מדין ק"ו ומ"ה הרמב"ם דנחית שם למלקות השמיט שם ירק בירק כיון דסלקא בתיקו וזה נ"ל ברור בדברי הרמב"ם והכסף משנה האריך שם בדחוקים ואין להאריך".